Darai Lajos: Naplóbölcsességeim – 1006.
![](https://static.wixstatic.com/media/55b554_fe02fae5949946d5bc721b3b54f8f8a3~mv2.jpg/v1/fill/w_352,h_360,al_c,q_80,enc_auto/55b554_fe02fae5949946d5bc721b3b54f8f8a3~mv2.jpg)
1006.
Hogy van-e, lehet-e kiegyezés a tudományban érdek vezérelte és
tárgyszerű kutatás közt, ezt ritkán kérdezik meg, alig találkoztam
vele, mert aki objektivitásra törekszik, se tudja pontosan, honnan
jön a pénz, ami őt és módszerét támogatja, és a kifejezetten egy
irányzat kedvéért alkalmazottaknak pedig nem illik ilyet kérdezni.
Létezik aztán sokféle egyéb elköteleződés is, vallási, nemzeti és
lakóhelyi érdek mindenek fölé helyezése, de korosztályok is
elkülönülhetnek, a férfi nem a nőitől és fordítva, s állatokat és
növényeket is védelem alá vonnak, kiemelnek a nagy egészből
részterületeket és előtérbe állítják, kedvezményekkel látják el.
Mi meg vagy mellé állunk, vagy ellene foglalunk állást, de ha
elég jól van tálalva az ügy, nehéz kimaradni belőle, ellenszegülni
neki, mert a beállítás, a divat lehengerel bennünket, különösen
olyan esetekben, mikor kevés az ismeret a szóbanforgó dologról,
ellenállásunk csak zsigeri, érzelmi, nem értelmi fölényből fakad.
Pedig lenne mit keresnünk az értelmezések mezején, hisz minden
szembe jövő adat, kezdeményezés, eredmény, mind-mind emberi
termék, találmány és törekvés lehet csupán, ha valamit nem értünk,
rákérdezhetünk, ha a magyarázat sem érthető, tovább kérdezhetünk,
mint a hároméves gyerekek szokták tenni végeszakadatlan hévvel.
De nem kérdezünk, leszoktunk róla megszégyenülve, leszoktattak
megfélemlítéssel, azaz rengeteg történetet ismerünk a nem távoli
múltból, amikor a tudósnak pártkatona mondta meg, mi legyen a
kutatás végeredménye, a gyárigazgató, a téeszelnök szembement
a józanésszel, országvezetők parancsai idegen érdeket szolgáltak.
Az egész pedig úgy kezdődött, hogy tudósnak is levágták a fejét,
ha arisztokrata volt, a francia forradalomban, pedig előtte még a
vezető elit a legtöbb helyen még a legképzettebb volt az országa
területén, a dzsentri ezután jött, a tudás még elismert volt, mert a
hatalom számonkérte önmagát, s elvárt eredményt a tudománytól.
Aztán nagyléptékű változások az egyensúlyi helyzet elfajuláshoz
vezettek, mikor már beláthatatlan következményű intézkedéseket
végeztek, ilyen döntéseket hoztak, amit végtére a világháború és a
világfolyamat fogalma mutat, hogy tartalma meghatározhatatlan s
egyúttal a kiszámíthatatlansága félelmetes felelőtlenségből fakad.
De ez a jelleg tehát nincs lebontva az egyes ember szintjére, nincs
beépítve a mindennapi ismeretek közé, nincs iskolában tanítva az
alkalmazkodásunk a megváltozott körülményekhez, ez meghagyott
egyéni kiemelkedés lehetőségeként, de magunkra maradottan csak
könyökharcot eredményezhet, mint árad tervszerűtlenül mindegyre,
a húzd meg–ereszd meg irányítás kénye-kedve szerint, és az új elit
már háttérbe is vonulhat, a társadalmunk jól elvan a megemelkedett
életszínvonalon, és kénytelen-kelletlen elviseli életben maradása
érdekében, hogy már nem is szólhat bele a fősodor menetébe, mert
az önjáró lett, őt is robotokkal helyettesíthetik, ha szükség lesz rá.
Nohát, tehát, most kell a sarkunkra állnunk, talán még nem késő,
mert a világegész még fontos tényező a világelit számára, abban
csak a rejtőzködő összefüggések birtoklása fontos e meghatározó
szerepű kisebbség számára, amellett, hogy díszletként szüksége
van az emberösszességre is, hogy a luxus habzása létrejöhessen.
Ezért van még keresnivalója a tárgyszerű tudományos kutatásnak,
például vallások valós gyökereinek feltárásával, embertermészet
igazságos kezelésével, ami főként a tudáshiányra figyelmeztetést
jelent, és aztán még a társadalmi mozgás kérdésköre a csúcspont,
ha emberszereplők sokasága nem lehet egyéni meghatározottságú.
Comments